De döda har vägar som löper genom tomheten bakom våra liv.
Där färdas en ändlös ström av hädangångna själar.
Man kan höra dem där vår värld har trasats sönder-
-genom sprickor som uppkommit på grund av grymhet och våld.
De har skyltar, dessa vägar, och korsningar.
Och det är i dessa korsningar som de döda umgås med varann...
...och ibland kommer över till vår värld.
Hallå, vännen.
Är allt som det ska?
Herregud...
-Var är du? -Jag iakttar honom.
Vill du verkligen göra det här?
Vill du ha den i ett stycke?
Din hud är på väg härifrån. Jag hör av mig.
Behåll växeln.
Hoppsan! Se upp!
Ingen fara. Hjälten tar över. Hur gammal är du, sötnos?
-Det säger jag inte. -Då gör inte jag det heller.
Jag kan inte stanna. Jag måste vidare.
Visst måste du det.
Ett järn?
Då blir det mer över till mig.
-Vart ska du, kompis? -Bort.
-Bort? -Så långt bort jag kan komma.
-Det kan nog jag hjälpa dig med. -Jag behöver sova.
Ligger du bekvämt?
-Var är vi? -Vid vägs ände, min vän.
En samlare ringde mig, antagligen från nåt dammigt rum nånstans...
Väggarna är väl fulla av vidrigheter, som inlagda tungor-
-avgjutningar av rockstjärnors kukar, reptilfoster i formalin...
Men precis som alla andra samlare vill den här åt det allra senaste.
Gissa vad det allra senaste är?
Din hud. Mysko, va?
Men vem är jag att döma? Det är bra betalt-
-och jag kanske får en bonus om jag kan leverera den i ett...
...stycke.
-Snälla. -Snälla vad då? "Skicka saltet"?
Men jag undrar ändå... Jag studerar ju den mänskliga naturen.
Varför ligger en skönhet som du...
...bunden på ett bord i väntan på att flådd av en sociopat?
Herregud...!
Du är en blodets bok.
-Läs för mig. -Varför skulle jag göra det?
Tja...
För att... Så här är det.
Vi kan göra det här lugnt och fint...
...och smärtfyllt.
Eller också gör jag det snabbt. Du väljer själv.
-Snabbt? -Du väljer själv.
De döda har vägar.
Vägar som leder till korsningar.
Och korsningar som leder över till vår värld.
Om man kommer till en sån korsning ska man stanna och lyssna-
-för de döda har historier att berätta.
Janie? Öppna dörren! Öppna nu!
Ring polisen! Öppna dörren!
Janie!
Öppna!
-Janie! -Släpp in mig!
HÅNA OSS INTE
Paranormala fenomen.
Enligt Webster är det något som saknar vetenskaplig förklaring.
Det paranormala är en del av vår värld.
Om vi bara tittade och lyssnade...
Att något inte kan bevisas innebär inte att det är osant.
Men det är en bra början.
Slå er ned var ni vill, mr...?
McNeal. Simon McNeal. Jag har flyttat hit från Strathclyde.
Välkommen, Simon McNeal.
Ja, välkommen, Simon McNeal.
-Varför är de här ställena så...? -Intetsägande?
Ägarna flyttade ut direkt efter mordet på dottern.
Huset har varit till salu sen dess.
Det byggdes i början av 1900-talet.
Sen köpte J.D. Tollington det under depressionen.
"Bedragaren"?
Han hävdade att han kunde tala med de döda.
Folk från hela Europa besökte honom.
Han hade fester för rikt och berömt folk här.
Väldigt läskiga tillställningar, tydligen.
Under en session lades en osynlig hand över hans mun.
Den var så kall att den lämnade märken i huden.
Det står i obduktionsrapporten.
Han kastades mot väggen så hårt att bensplitter punkterade lungorna-
-och han kvävdes av sitt eget blod.
-Hittar du på det här? -Det var här det hände.
Mördaren skrev ett meddelande på skåpsdörrarna - i blod.
"Håna oss inte."
Samma meddelande som när Janie blev mördad.
Varsågod.
-Jag ser inget konstigt. -Janie var fascinerad av sex och död.
Hon och hennes vänner höll seanser här.
Voodoo och avsugningar... De växer upp så fort numera.
Det var nog bara en bil utanför.
Stephen! Stephen!
Nej! Släpp fram mig! Det är min son!
Hur ska man kunna veta att det som står i era böcker är sant?
Om vi väljer att inte se möjligheterna-
-kommer vi aldrig nånvart.
Men sanningen är relativ. Om man inte kan ta på den-
-hur kan man då veta säkert?
Professorn?
Ska vi bara tro på det här rakt av?
Inom det här området måste vi utgå från tro.
Du visar inget större intresse för det lokala köket.
Vill du ha?
Det hjälper mot mina sömnproblem.
Du får inte ligga tillräckligt. Jag är fortfarande ledig.
-Huset vore väl perfekt för en bok? -Jag antar det.
Ursäkta mig. Din entusiasm golvade mig.
Hälften av mina fans tror att jag skriver fiction.
Gör du inte det?
Jag har studerat paranormala fenomen i nästan tio år-
-men aldrig hittat nåt som kan bekräftas bortom allt tvivel.
Bara spekulationer och antaganden.
Alla stora genombrott är baserade på spekulationer och antaganden.
Fråga Galileo, Newton, Darwin...
Vore det inte fint om all din tjusiga utrustning äntligen kunde bevisa nåt?
Den kan inte bevisa nåt så länge den är ouppackad. När flyttar vi in?
-Mr McNeal! Vad gör ni ute? -Jag är på väg hem.
Hoppa in, så får ni skjuts.
-Vad är det? -Ni borde inte köra i kväll.
-Va? -Var försiktig, professorn.
Hans bror dog i en bilolycka. Hans pickup voltade.
Han flög genom vindrutan med huvudet före och bröt nacken.
-Simon såg när det hände. -Vad då såg det?
Han kom in i köket en kväll och sa till sina föräldrar:
"Stevie är död. Bilen kraschade." Strax därpå ringde polisen.
När hans föräldrar kom fram såg det ut exakt som han sagt.
-Det är nåt visst med honom. -Ja, det kallas "snygg".
Han visste att jag skulle få punktering häromkvällen.
-En slump vore väl för uppenbart? -Han kan bli en tillgång för oss.
Mr McNeal! Har ni tid en stund?
Alltihop började den kvällen.
Det bara dök upp i huvudet på mig.
Sen dök en journalist upp och ville ha en intervju.
"Elvaårig pojke får visioner om broderns död."
Sånt väcker uppmärksamhet.
-Hur kändes det? -Konstigt.
Folk behandlade mig som en kändis.
-Gillade du inte uppmärksamheten? -Det gjorde jag väl...
Jag var bara ett barn. Jag visste inte vad som pågick.
Sen började folk komma hem till oss.
De vill att jag skulle röra vid dem och berätta vad jag såg.
Så det gjorde jag. Och...jag såg saker.
-Sen började folk säga att jag var... -Klärvoajant. Är du det?
-Du tycker om gamla låtar. -Jag tycker om den här.
Ska vi dansa? Vad är det?
Kom. Det är en fin låt.
-Hur kändes det? -Vad då?
Första gången det hände dig?
Första gången?
När du var liten och fontänen sprutade blod-
-och de hittade den lilla flickan.
Visst fick det dig att känna dig rätt speciell?
Det finns ett hus i närheten. Tollington Place.
Det har hänt nåt hemskt där. En ung flicka blev mördad.
Jaha. Skriver du en ny bok?
Jag vill att du ska arbeta med mig.
Jag vet inte. Många säger att min familj drog nytta av min brors död.
Mina föräldrar tjänade till och med pengar på den.
Den stackars flickan råkade ut för nåt förfärligt.
Förtjänar hennes historia inte att bli berättad?
Du har en gåva, Simon. Ödsla inte bort den.
Hjälp mig ta reda på vad som hände i huset.
Är det här verkligen en bra idé?
-Det kan inte skada. -Men du känner inte grabben.
Du vet inte vad han vill. Han kanske är...
Herregud! Han sa inte att det var tre våningar!
-Det här stället ger mig kalla kårar. -Du, Derek?
-Jag har nåt på ryggen. -Visst, hördu.
-Nu tar vi en öl. -Jag skojar inte, din jävel!
Jag har nåt på ryggen! För helvete!
-Han bara flippade ur. -Han luras.
För helvete! Varför gjorde du så?
-Där blåste jag dig rejält. -Dra åt helvete!
Jävla lustigkurre! Väx upp!
Hej.
Jaha...
-Det var alltså här det hände? -Ja.
-Klarar du dig? Vill du ha nåt? -Nej.
Jag har allt jag behöver. Tack.
Mitt rum ligger direkt under ditt, så jag hör om du ropar.
Godnatt.
-Jag sover naken. -Jaha...
Lyssna.
-Jag hör inget. -Just det.
Jag har inte sett en enda fluga eller spindel-
-eller ens en myra nånstans.
Har du?
Det är som om de skyr stället.
Jag kan inte heller sova.
Jag tror att jag har feber.
När jag var liten och inte kunde sova fick jag varm mjölk av mamma.
I bland hjälper det... om jag masturberar.
Professorn?
Är allt som det ska? Du grät.
Jag mår bra, Simon. Jag mår bra.
Jag drömde, bara.
Du kan stänga dörren, Simon.
Säg vad du tänker, Reg.
Jag tycker bara att du uppför dig oproffsigt.
-Vad ska det betyda? -Jag är proffs, du är fil.dr.
Vad har han att komma med?
Om han kan hjälpa oss att öppna huset-
-tänker jag uppmuntra det.
Var försiktig. Huset är inte det enda han öppnar.
Om du inte gillar mina forskningsmetoder-
-låter jag nån annan bära mina sladdar.
Vad gör du?
Mary?
Herregud!
Förlåt. Jag hörde att du ropade.
Hörde du? Rösterna, viskningarna, bankandet i golvet...
Lyssna. Jag spelade in det.
Det hörs inget.
Vad i helvete...?
-Jag är inlåst! Jag kommer inte ut! -Simon!
-Jag är här! -Han är därinne, Reg.
Simon! Simon!
Jag får inte upp den! För Guds skull, Reg!
Kom igen! Hjälp mig!
Mary?
Simon!
-Simon! Vad är det som har hänt? -Jag vet inte.
Jag vet inte vad som hände.
-Försök inte prata. -Jag vet inte vad som hände.
Jag tjänar Helvetet som i sin tur tjänar mig
Du borde nog titta på det här.
Simon!
Det där ser man inte varje dag...
-Hur gick det till, Reg? -Jag vet inte.
Men jag vet ju inte heller hur Copperfield trollar bort elefanter.
Påstår du att det var ett trick?
Var viskningarna ett trick?
Och det här?
Vila lite.
Vad gör du?
Det borde undersökas i ett kriminaltekniskt labb.
Vi vill ju veta säkert, eller hur?
Var är han?
Jag vet inte. Han var borta när jag vaknade.
Jag vill veta hur det här hamnade på väggarna, Nigel.
Och du är den bäste kriminaltekniker jag vet.
Om du vill smickra mig så ät middag med mig.
Ska din fru laga maten?
Jag börjar redan i dag och återkommer med resultaten.
Simon?
Få se om Simon har några oegentligheter i väskan.
Aspirin.
Är du besviken, Reg? Inget att dölja, eller hur?
-Ska vi kroppsvisitera honom? -Skojar du?
Det går bra. Sätt i gång.
Varsågod, lustigkurre.
-Vad fan var det? -Vet inte. Utrustningen funkar inte.
Låt mig vara!
Min utrustning funkar inte. Nåt stör den.
Jag ska sluta, jag svär!
Vänta!
Det är inte bara han.
Simon? Är allt som det ska, Simon?
Simon?
-Hjälp mig att få upp honom. -De var här!
Ta det lugnt.
-Du måste lägga dig. -Jag visste inte!
Lägg dig här.
-Det var verkligt. -Ta det lugnt.
Det var inte som förut. De kom... De var här!
Det måste vara ett jävla skämt...!
Reg!
HÅNA OSS INTE
-Jag måste hitta förbandslådan. -Vi måste härifrån.
-Du skojar! -Vi har så att det räcker.
Reg... Vi har aldrig sett nåt sånt här förut.
Det är det jag menar. Det här är... Jag vet inte vad det är.
Jag tror att det är han. Det är han som får det här att hända.
Visst, men vi borde dra innan vi blir stekta.
Jag behöver ett järn.
Mary... Jag måste berätta en sak.
-Du behöver vila. -Nej.
Jag måste berätta vad som egentligen har hänt här.
Det är inte som du tror.
-Jag förstår, Simon. Det är du... -Nej, det gör du inte.
Du kan inte förstå.
Det var annorlunda i kväll.
Det som hände här i kväll...
Det var ett mirakel.
Du är miraklet. Det var du som fick allt att hända.
Det är dig jag har väntat på.
Jag ska berätta för världen...
...och alla kommer att tro.
Jag förstår inte. Det var inte det som hände.
Det var nåt där.
Nåt som höll i mig och knuffade mig.
Det var nåt där!
-Vad tittar du på som är så viktigt? -Fontänen.
Den påminner dig om din barndom, eller hur?
Jag var tio år.
Det låg en park mitt emot vårt hus.
Där fanns en fontän där vi brukade leka.
Men den var gammal. Den fungerade inte.
Förrän en natt...
Ljudet väckte mig. Det sprutade åt alla håll.
Luften var tät, men inte av vatten.
Av blod. Jag förstod ingenting-
-men det hände nästan varje kväll.
-Och du sa inget? -Jag var för rädd.
På morgnarna var fontänen helt torr, som om det aldrig hade hänt.
Jag var rädd att de skulle tro att jag var galen.
Några veckor senare...
...tog man bort fontänen för att anlägga en parkeringsplats.
När de grävde i marken hittade de...
...en tioårig flicka som hade begravts där.
Hon hade blivit...torterad.
Dna-proverna band en granne till brottet.
När de tog honom hade han gjort likadant med sex flickor till.
Om jag bara hade sagt nåt...
Det var inte ditt fel.
Jag måste härifrån ett tag, Reg.
Simon? Vad är det?
Det varade bara tills jag var 13.
Sen upphörde det plötsligt.
Jag började tro att det kanske aldrig hade hänt.
Att jag kanske aldrig hade den här gåvan.
Sen fann jag dig.
Då började det igen.
Och nu är det starkare än nånsin.
Och jag vill inte förlora det igen. Det vill jag inte.
Och jag vill inte förlora dig.
Vi skyndar oss hem!
Helt otroligt! Titta!
-Nu går vi. -Ursäkta mig!
-Ursäkta! Är ni Mary Florescu? -Ja.
-Ja, det är jag. -Vill ni signera den här åt mig?
"Till Agnes Whittingtons själ."
Det här är mitt andra exemplar. Mitt första är helt sönderläst.
"Jag tror att det finns ett parallellt universum."
"Själar som vi inte kan se, som ropar ut sina öden."
"Om de glöms bort kommer deras förfärliga död..."
"...att bli meningslös och leda oss till ännu mer lidande."
Det här är Simon McNeal. Han är min medarbetare.
Då måste ni också signera den. Tack.
-Ursäkta ett ögonblick. -Skriv på där.
-Hallå? -Jag har ringt hela dan.
-Förlåt, jag hade nog ingen täckning. -Jag har analyserat materialet.
-Det är nåt konstigt med det. -Hursa?
-Kom till labbet. -Nej, berätta nu, Nigel.
-Det är vanligt hederligt krut. -Är du säker?
Absolut. Kaliumnitrat och svavel.
-Trevligt att träffas. -Tack så mycket.
Vart fan tog du vägen?
-Än sen? Ska vi leka, eller? -Det har vi väl gjort hela tiden?
Kaliumnitrat.
Det brukar även kallas...krut.
Perfekt för att få tecken på väggen att självantända.
Här borta har vi protein.
-En beståndsdel av det, snarare. -Svavel.
Duktig pojke. Svavel och kol.
Få se... Just det, det blir ju ritkol.
Perfekt att skriva på väggarna med.
-Okej, jag fejkade ett par saker. -Mitt bildäck?
Och fontänen? När jag var liten?
-Hur kunde du känna till det? -Jag gör mina läxor.
Jag försökte berätta, men du vägrade lyssna!
-Det är bäst att du går härifrån. -Hör på mig.
Mary... Det är nåt som pågår i det här huset.
Okej?
Första gången, på övervåningen... Ja, jag fejkade det.
Men andra gången var det verkligt. Det var mer än ett par kolbitar.
Mer än vad en snubbe i labbrock nånsin kan berätta för dig.
Jag trodde att du var smartare än så här, Simon.
Jag trodde...
För ett ögonblick trodde jag att du var äkta.
Jag vill inte förlora dig.
Inget att dölja, va...?
Okej, jag fejkade ett par saker.
Men andra gången var det verkligt.
Jag försökte berätta.
-Du vägrade lyssna på mig! -Sluta, snälla!
Det var så han smög in krutet. Kom. Det finns mer.
Titta noga.
Regurgitation. Rena rama Houdini.
Det är så han gör. Titta på hans hand.
Det tog ett tag att luska ut det.
-En magnetisk pulssändare. -Den satt insydd i madrassen.
-Den förstörde min utrustning. -Jag såg honom med en flyttgubbe.
Han måste ha betalat honom för att sätta dit den.
Gud vet vad mer han har gjort.
Förlåt. Jag ville så gärna att det skulle vara sant.
-Glöm det nu. Du var inte dig själv. -Du har rätt, det var jag inte.
-Jag var svag och han var... -Läcker.
Lilla lögnare... Vackra lilla lögnare.
Jag trodde att han var speciell.
Det gjorde jag också.
För en kort stund. Bara en kort stund.
Ska vi gå över till Eliot's?
Ta en pizza och lite husets röda...?
-Och glömma bluffmakaren? -Jag är ingen bluffmakare.
-Försvinn härifrån. -Du förstår inte.
Det kommer du aldrig att göra.
Mary... Det är meningen att jag ska vara här.
Det här huset vill ha mig.
-Det har valt mig. -Allt handlar om dig, va?
-Alltid dig. -Ja, det handlar om mig!
Jag hade en gåva som fråntogs mig.
Men nu har jag fått tillbaka den-
-och jag tänker inte släppa den igen. Så jag ska bevisa det för dig.
Jag ska bevisa det en gång för alla.
Du kan sluta nu, Simon.
Lägg av.
Du kommer att bönfalla mig om att få skriva min historia.
Det blir större än allt du har skrivit. Vet du varför?
-För att den är helt sann. -Visst. Skriv den själv då.
Då, så. Inga tricks.
Vi kan inte lämna honom här.
Vi kan väl ringa polisen och säga att nån gör inbrott?
Nu börjar den jäveln igen.
Herre Jesus!
Du måste höra det här! Herregud!
Vi befinner oss mitt i en korsning.
Jag förstår nu.
Det är vad det här huset är - de dödas vägkorsning.
De döda har vägar som leder till korsningar.
Korsningar som leder över till vår värld.
Mary? Mary?
Han har lett oss till en korsning.
Det är inte han som gör det här. Det är du.
-Mary! -Simon!
Mary! Stanna!
Mary!
Hjälp mig! Hjälp mig!
-Säg till dem att du ska lyssna. -På vad då?
Hjälp mig! Hjälp mig, snälla Mary.
Du förstår inte, va?
De har väntat...
...på att nån ska lyssna.
På att nån ska höra deras berättelser.
Jag lovar att vi ska lyssna.
Och jag ska berätta era historier för världen.
Hon hade gett dem ett löfte.
Ett löfte som jag var tvungen att hålla.
Och berättelserna fortsatte att komma.
Dag efter dag, natt efter natt.
Hon låste in mig på godset hon köpte-
-för pengarna hon tjänade på sina böcker.
Hon läste på min hud.
Nu fortsätter vi.
Hon sa att jag skulle vara deras bok.
Och att hon skulle vara deras översättare.
Hon skulle kopiera deras berättelser.
Berättelserna de skrev på mig.
Jag stod inte ut längre.
Så jag flydde...
...och flydde och flydde.
Men de fortsatte att skriva.
Och de skriver än.
Vet du vad? Du är en bra berättare-
-men jag blir tyvärr inte berörd.
Jag känner ingenting.
Gör det snabbt.
Har du pengarna? Självklart - snyggt och prydligt.
Man skulle kunna rama in den.
Berättelserna fortsätter att komma.
Vem där?
Vad i...?
Hjälp mig! Hjälp mig!
Sluta, snälla!
Berättelserna fortsätter att komma.
De blöder och blöder.
De döda har vägar. Bara de levande går vilse-
-men det finns skyltar och broar där de döda berättar sina historier.
För berättandet gör dem fria.
Och det vore klokast att lyssna.
Text: Emilia Nilsson www.sdimediagroup.com